Keramiikan käsikirja
Suolalasite
Suolalasite ei ole lasiteseos vaan polttomenetelmä, jossa suolaa heitetään kuumaan uuniin. Saksalaiset keksivät suolalasitteen 1500-luvulla ja 1800-luvulla sitä käytettiin yleisesti. Suolalasitteet ovat kiiltäviä ja erittäin kestäviä sekä kemiallista että mekaanista kulutusta vastaan. Siksi niitä onkin käytetty apteekkitavaroiden ja säilytysastioiden lasitteena. Suolasitteelle on luonteenomaista appelsiinimainen rakeinen pintakuvio.
Menetelmä vaatii uunityypin, jossa
liekki kuljettaa suolaa uunin sisällä polton aikana. Polttomenetelmässä
ladotaan esineet uuniin ja lasittamisvaihe jää pois. Raa'at, kuivat esineet
ladotaan suut ja pohjat vastakkain pienten savipallojen erottaessa pinnat
toisistaan torneiksi uuniin. Esineitä ei ladota avohyllyille, koska uunikalusto
lasittuu suolasta ja esineet ”liimautuvat” kiinni. Polttolämpötila nostetaan massan
sintrautumiseen asti. Tulipesiin heitetään kostutettua karkeaa suolaa eli
natriumkloridia. Reaktiossa vesihöyryllä on tärkeä osuus natriumin kulkeutuessa
tulipesässä. Natriumista vapautuu kloorikaasua, joka on hyvin myrkyllistä ja
vaarallista ihmiselle. Suolapoltto tuleekin tehdä mielellään ulkona, jotta
kaasut pääsevät poistumaan vapaasti.
Suola höyrystyy 1100 °C jälkeen. Sitä alemmissa lämpötiloissa alkalit eivät muodosta lasimasta pintaa. Alle 1200 °C suolapolttolämpötiloja tulee välttää, koska uunista vapautuu myrkyllisiä kaasuja eikä lämpötila riitä vielä sulattamaan esineisiin kestävää lasitekerrosta. Suolan käyttö rasittaa raskaasti myös uunikalustoa.
![Suolalasitettuja esineitä](https://mycourses.aalto.fi/pluginfile.php/1743822/mod_book/chapter/7663/suolapoltto.jpg)
Kuva
Palmu, Sanna. Suolalasitettuja esineitä.